Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/62

44

Sladká a lstivá duše jak žen řítíš se, vlno, krajkovím pěn. Stříkej a huč, srdce mi zmuč dravou a vábnou svou písní!

Divoká v horách, tiše co dech omýváš města špinavý břeh. Vezmi se, vem bláto i šlem, všechno, co dusí a tísní!

Pokleknu, přijmu od tebe křest, nabudu síly hoře své nést. Odejdu tam, kde lze být sám, v kraj, který duch můj si vysní. „UzkostiÚzkosti [sic] a naděje“ (1913).

RekloŘeklo [sic] mé srdce vůli mojí: Proč mučíš mne v stálém nepokoji? Proč lámeš můj růst? Proč trháš můj list? Proč v koruně ničíš píseň hnízd?