Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/58

40 do nejzazších koutů nahlížející, ty, projíždějící oceány, ty, křižující drahami zeměkouli, ty, vesele kupčící s osadami, ty, ohrožující sebe, žoky zlata vyloďující tam v zemích, kde zbrojíři zpívají v hučení vášnivých dmuchavek, kde nově ulitá děla jsou rozestavena, kde v přístavech válečných černé ční lodi?

Oh, dávno syn ruchu byl svědkem: že Evropa objímá vášnivě jen ty, kdož skutečně žijí. Ty vítězné po hrozných bojích, ty, milující ovoce staletých kultur, ty, kteří si vybojovali místo a třeba i s nožem v ruce, než rozhodné počaly scény za náhle zdviženou oponou „Tří zpěvů dnešku i zítřku“ (1905).

Veliká slova měla vzlet a drobné srdce něhu, vkus Možno se k výším rozletět, neb zůstat. Srdce štkalo: Zkus! A když jsme v nekonečno vzlét', tam dole srdce hrozně plakalo A k srdci když jsem sed', mne hnízdo orlí lákalo „Lyrika lásky a života“ (1907).