Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/52

34

Z obory, listí kde ztlívá, měkce by ulehla laň, řežábů řada v kraj splývá přes dlouhou, mlhavou pláň.

Přes dlouhé mlhavé pláně u blízkých žlutavých vod, na každé aleji straně spadává řežábů plod.

S rozpiaté zdá se že šňůry, jíž zdoben podzimku háv, padají korále shůry do svadlých stvolů a trav.

Nechť padá snů mých též příval, byť jen jak uvadlý list! Jaké jsem jaro kdys míval, ze spadlých snů dnes chci číst. „Květy intimních nálad“ (1891).

Tu místo nejmilejší lehnout v trávu, a v strnulosti plaché přimknout zraky, nemyslit na nic, netoužit, jen hlavu v podušku trávy vtisknout … Jako vraky rozlité obláčky se ponořují za hory hřbet … A vše tě tady hýčká,