Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/50

32 A zas jej v sál to pudí, žene; jak třesou se ty ruce svadlé! — Zda při tom někdo na zapadlé se jméno jeho rozpomene? „Realistické sloky“ (1890).

U řek mám večer vlažný rád, u řek, kde plno mušlí leží, kde zvolna z řeky vstává chlad a bílá pěna z dálky sněží.

U řek mám břízy nejraděj' a olše, do nichž stín se dere, a cvrčků šum a vážek rej a dálce města rysy šeré.

Rád u řek rybáře já zřím za clonou par s lodičkou línou se ploužit šerem večerním, kdy červánky v mze modré hynou.

A večer když se nachýlí, a měsíc v řece kdy se houpá, ten noční chodec napilý modravou parou, z vod jež stoupá:

rád spřádám rhytmus hudby pln při vzpomínkách a sladké tuše, při šplounání ztišených vln a při vzrušení celé duše. „Květy intimních nálad“ (1891).