Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/48

30

Již vystoup' v černém šatě bledý a slech' jak hovor pod ním stichal, vzduch parfumy a horkem dýchal, sál světly hořel tmavohnědý. —

A dole před ním jako v pýří v hedvábí, krajkách, musselinu, půl ve světle a zpola v stínu, dam řad se v polokruhu šíří.

Vlas tmavý, zlatý, vše to splývá; ty žhavé oči, rudé rety! Hle černých fraků silhouetty hle, lorgnetů skla žádostivá!

Vznes' housle a již tóny spijí vzduch stišený svou hloubkou plnou, v klavíru akkord měkkou vlnou vpad' jásavě a s energií. —

Však mistr jeho, kdysi slavný se rozechvěn kams v chodby ztratil, jej pocit strachu náhle schvátil, vzpomínal na svůj debut dávný.

CtělChtěl [sic] uniknouti kritik hlasu, i potlesku i hanobení, i závisti, jež zub svůj cení, a chce-li, do prachu rve krásu.