Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/44

26 že často bývá krev to urozených, i královská krev hříchy zčernalá, I krále možno soudit, praví přísně a časem nutno soudit.

Spravedlnost, jež v žoldu mocných světa toho jest, jím odsouzena k trestu pranýře. On ctnostem, jimž se pálí kadidlo, strh zrůžovělou masku s obličeje a ejhle, nevěstky to bezstoudné a všechny mají hlavy umrlčí, jichž výdech páchne hrobním zápachem. On tresce zlo, jež v otrávený květ ze hrudi lidské bylo vyspělo, a tresce to i, jež se nevinně tam choulí v nerozvitém poupěti.

A není odvolání z soudu jeho; nebesa, slunce, hvězdy, celý svět — ti diváky jen soudů jeho jsou. A bůh? Vždyť je-li, i svůj božský soud moh' vyslovovat by jen jeho rtem!

„Apoštolové“ (1911).

hledám Tebe, zmučený můj Pane, po světě širém — hledám, nenalézám; co člověk tady, tygrem jest či hadem, vždy jedním z zvěře, kterou ďábel pase.