Page:Modern Czech Poetry, 1920.djvu/26



U hlav lože a v soumracích tušení, mnohokrát, vím, pohled můj zhasínal před vítězným pohledem tvým.

V mém slabosť a touha, smích ocele blyštící v tvém, a v jeho zrcadle myšlénku vlastní uviděl jsem.

Šla bledá a zmatená v dálku zavátých neznámých Měst do šera a polárních nocí němou únavou cest.

Úzkosť nejistoty tuhla jí v tvář a věčných prostorů chlad na zmučené údy spínal jí, umdlené, kovový šat.

V záhyby mizících tvarů mlhami ze zraků tvých, jak z květu mystického stromu střásal se přívalem sníh,

a houštl a temněl, zář do sebe vpíjel a šlehal a vál, na ranách mé myšlenky jak v narudlých plamenech tál.

U hlav lože a v soumracích tušení, mnohokrát, vím, pohled můj zhasínal před utkvělým pohledem tvým.

Jak somnambul svedený z lože, bledý, spoután a něm pod hypnosou Nepoznaného jdu se svým snem

a přede mnou chví se v umdlených rukou mých dní, zraky tvými rozžatá světla pohřebních pochodní. „Tajemné dálky“ (1895).