Page:A Dictionary of the Targumim, the Talmud Babli and Yerushalmi, and the Midrashic Literature, Volume 2 (1903).djvu/264

 ‎Hif. ‎התיר ‎1) ‎to ‎loosen, ‎untie, ‎unscreuw. ‎Tosef. ‎Sabb. ‎XVI ‎(XVII), ‎5 ‎שהחירו ‎which ‎one ‎unscrewed; ‎Sabb. ‎XX, ‎5 ‎מתירין, ‎v. ‎מכבש. ‎Ib. ‎22a ‎לבגד ‎מבגד ‎(ציצית) ‎מתירין ‎you ‎may ‎untie ‎show-fringes ‎from ‎one ‎garment(and ‎put ‎them) ‎on ‎another ‎garment. ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎5 ‎וכ׳ ‎ומוציא ‎מתירן ‎he ‎unties ‎them ‎(opens ‎the ‎bags) ‎and ‎lets ‎the ‎air ‎in ‎them ‎escape; ‎a. ‎fr. ‎-- ‎[Tosef. ‎Shebi. ‎I, ‎, ‎v. ‎ותר.]-- ‎2) ‎to ‎permit, ‎declare ‎permitted, ‎opp. ‎אססר. ‎Sabb. ‎4 ‎וכ׳ ‎לו ‎התירו ‎would ‎they ‎(the ‎scholars) ‎permit ‎him ‎to ‎take ‎itt ‎out ‎&c.? ‎Ib. ‎II, ‎4 ‎מתיר ‎והודה ‎ורר ‎but ‎R. ‎Judah ‎declares ‎it ‎permitted. ‎Ib. ‎2 ‎מירין ‎וחכמים; ‎a. ‎v. ‎fr. ‎--V. ‎מתיר. ‎-3) ‎to ‎free, ‎surrender; ‎to ‎outlaw, ‎proscribe. ‎Snh. ‎40b ‎למותה ‎עצמו ‎ה׳ ‎did ‎he ‎suir-. ‎render ‎himself ‎to ‎death?, ‎i. ‎e. ‎did ‎he ‎declare ‎that ‎he ‎would ‎commit ‎the ‎act ‎in ‎spite ‎of ‎the ‎warming ‎which ‎defined ‎it ‎to ‎be ‎a ‎deadly ‎crime? ‎Ib. ‎41a ‎(ref. ‎to ‎Deut. ‎XVII, ‎6) ‎וכ׳ ‎שיתיר ‎עד ‎unil ‎he ‎declares ‎himself ‎ready ‎to ‎undergo ‎capital ‎punishment ‎for ‎his ‎act. ‎Hull. ‎41a. ‎Y. ‎Peah ‎I, ‎16a ‎וכ׳ ‎דמן ‎להתיר ‎עילא ‎they ‎wanted ‎a ‎pretext ‎to ‎outlaw ‎the ‎rebels; ‎a. ‎fr. ‎Hoff. ‎הותר ‎1) ‎to ‎be ‎loosened, ‎untied, ‎Lev. ‎R. ‎s. ‎28, ‎beg.,. ‎a. ‎fr. ‎הרצועה ‎הותרה, ‎v. ‎רצועה. ‎Sabb. ‎XX, ‎5 ‎מותר ‎היה ‎אם ‎וכ׳ ‎if ‎it ‎(the ‎clothes ‎press) ‎was ‎(partly) ‎unscrewed ‎on ‎the ‎eve ‎of ‎the ‎Sabbath, ‎he ‎may ‎unscrew ‎it ‎entirely. ‎B. ‎Kam. ‎9b ‎מותר ‎שור ‎an ‎ox ‎that ‎is ‎not ‎tied, ‎opp. ‎קשור. ‎Erub. ‎II, ‎1 ‎מותרות ‎לא ‎אבל ‎קשורות ‎closely ‎tied ‎together, ‎but ‎not ‎tied ‎in ‎a ‎loose ‎way; ‎a. ‎e. ‎- ‎2) ‎to ‎be ‎permitted. ‎Y. ‎Sabb. ‎II, ‎5b ‎bot. ‎הנדר ‎ה׳, ‎v. ‎נדר; ‎Snh. ‎68a. ‎Hull. ‎17a ‎וכ׳ ‎להן ‎ה׳ ‎בתחילה ‎originally ‎they ‎were ‎permitted ‎to ‎eat ‎the ‎fesh ‎of ‎an ‎animal ‎kkilled ‎by ‎stabbing ‎(v. ‎נחירה). ‎Ib. ‎9a ‎הותרה ‎נשחטה ‎when ‎the ‎animal ‎has ‎been ‎slaughtered ‎according ‎to ‎the ‎ritual, ‎it ‎is ‎(absolutely) ‎permitted. ‎Ernb. ‎93b ‎כיון ‎שבת ‎הותרה ‎שהותרה ‎as ‎regards ‎Sabbath ‎laws ‎what ‎has ‎been ‎permitted ‎at ‎the ‎entrance ‎of ‎the ‎Sabbath ‎remains ‎per- ‎mitted ‎the ‎entire ‎day; ‎ib. ‎70b ‎וכ׳ ‎למקצת ‎שה׳ ‎כל ‎whatever ‎is ‎permitted ‎for ‎one ‎part ‎of ‎the ‎Sabbath ‎&c.; ‎a. ‎v. ‎fr. ‎-- ‎Part. ‎מותר; ‎f ‎מותרת; ‎pl. ‎מותרים, ‎מותרין; ‎מותרות ‎(it ‎is, ‎they ‎are) ‎permitted ‎(of ‎things ‎and ‎persons). ‎Ter. ‎X, ‎7. ‎Yeb. ‎I, ‎2 ‎מ׳ ‎צרתה ‎her ‎rival ‎is ‎permitted ‎(to ‎him ‎as ‎wife). ‎Ib. ‎III, ‎2 ‎ומ׳ ‎באחותה ‎and ‎he ‎is ‎permitted ‎to ‎marry ‎her ‎siister. ‎Ib. ‎II, ‎10 ‎להן ‎לינשא ‎מותרות ‎may ‎be ‎married ‎to ‎them; ‎a. ‎v. ‎fr. ‎-Pes. ‎48a, ‎a. ‎e. ‎(ref. ‎to ‎ישראל ‎ממשקה, ‎Ez. ‎XLV, ‎15) ‎המותר ‎מן ‎לישראל ‎of ‎what ‎an ‎Israelite ‎is ‎permitted ‎to ‎drink. ‎Sabb. ‎108a ‎(ref. ‎to ‎בפיך, ‎Ex. ‎XIII, ‎9) ‎בפיך ‎המותר ‎מדבר ‎the ‎Torah ‎must ‎be ‎written ‎on ‎the ‎skin ‎of ‎an ‎animal ‎which ‎is ‎per- ‎mitted ‎in ‎thy ‎mouth ‎(a ‎clean ‎animal).

‎, ‎Pi. ‎נתר ‎(b. ‎h.; ‎cmp. ‎נתק) ‎[to ‎move.] ‎to ‎leap. ‎B. ‎Kam. ‎38a ‎(ref. ‎to ‎Hab. ‎III, ‎6) ‎לישנא ‎ויתר ‎דהאי ‎משמע ‎מאי ‎הוא ‎דאגלויי ‎what ‎evidence ‎is ‎there ‎that ‎this ‎vayyatter ‎has ‎the ‎meaning ‎of ‎sending ‎into ‎exile ‎(causing ‎to ‎emi- ‎grate)? ‎Answ. ‎ref. ‎to ‎לנתר ‎(Lev. ‎XI, ‎21). ‎.Lev. ‎R. ‎s. ‎20 ‎(ref. ‎to ‎Job ‎XXXVII, ‎1) ‎וכ׳ ‎יקפץ ‎ויתר ‎מהו ‎what ‎does ‎v'yittar ‎mean? ‎It ‎will ‎leap, ‎as ‎we ‎read ‎(Lev. ‎l. ‎c.) ‎&c. ‎Hif. ‎התיר ‎to ‎exile. ‎B. ‎Kam. ‎l. ‎c., ‎v. ‎supra. ‎Lev. ‎R. ‎s. ‎6, ‎beg. ‎הבנבים ‎את ‎ומתיר ‎and ‎condemned ‎the ‎thieves ‎to ‎ex- ‎portation ‎(v., ‎however, ‎גייד).

‎ ‎ch. ‎=h. ‎שר, ‎to ‎fal ‎of ‎drop; ‎to ‎fall ‎apart, ‎decay; ‎to ‎become ‎wearied, ‎faint. ‎Targ. ‎Is. ‎XL, ‎7. ‎Ib. ‎LXIV, ‎5; ‎a. ‎fr. ‎-- ‎B. ‎Mets. ‎21b ‎דנתרא ‎that ‎it ‎(the ‎fig) ‎dropped ‎(and ‎was ‎not ‎taken ‎off ‎the ‎tree). ‎Ib. ‎וכ׳ ‎זיתי ‎דנתרין ‎גaאע ‎even ‎when ‎the ‎olives ‎have ‎dropped ‎&c. ‎Sabb. ‎33b ‎נתרן ‎וקא ‎עיניה ‎דמעת ‎and ‎the ‎tears ‎fell ‎from ‎his ‎eyes; ‎a. ‎fr. ‎Af. ‎אתיר ‎to ‎drop, ‎shed, ‎let ‎fall. ‎Targ. ‎Ruth ‎II, ‎16. ‎Targ. ‎Y. ‎II ‎x. ‎IX, ‎32 ‎ואתרת ‎(not ‎ואפ׳). ‎-- ‎Y. ‎Kil. ‎VII, ‎beg. ‎30a ‎וב׳ ‎טרפיהן ‎דמתרן ‎where ‎trees ‎shed ‎their ‎leaves ‎even ‎in ‎midsummer. ‎Naz. ‎42a ‎מתרא ‎דלא ‎אדמה ‎an ‎earth ‎which ‎does ‎not ‎cause ‎falling ‎out ‎of ‎the ‎hair; ‎a. ‎e. ‎-- ‎Y. ‎Yeb. ‎XVI, ‎15d ‎אתרין, ‎v. ‎infra. ‎Pa. ‎נתר. ‎1) ‎(neut. ‎verb) ‎to ‎crumble, ‎fall ‎in. ‎B. ‎Kam. ‎9b ‎לנקורי ‎דרכה ‎בור ‎a ‎pit ‎is ‎liable ‎to ‎fall ‎in ‎(and ‎mere ‎cover- ‎ing ‎it ‎up ‎is ‎not ‎a ‎sufficient ‎precaution). ‎-- ‎2) ‎to ‎drop, ‎shed. ‎Targ. ‎Is. ‎I, ‎30; ‎a. ‎e. ‎- ‎Y. ‎Yeb. ‎XVI, ‎15d ‎(if ‎one ‎says ‎of ‎a. ‎person) ‎פלוני ‎נתרי, ‎I ‎have ‎dropped ‎that ‎man', ‎you ‎must ‎not ‎allow ‎his ‎wife ‎to ‎marry ‎again ‎(it ‎does ‎not ‎necessarily ‎mean ‎that ‎he ‎saw ‎him ‎dead), ‎for ‎I ‎may ‎say, ‎he ‎means ‎[read;] ‎מאכל ‎לפלוני ‎אתרי ‎Idropped ‎that ‎man ‎something ‎to ‎eat.

‎ ‎f. ‎(b. ‎h.; ‎preced.; ‎v. ‎esp. ‎Naz. ‎42a ‎quot. ‎in ‎preced.) ‎1) ‎(nitron,) ‎natron, ‎native ‎carbonate ‎of ‎soda ‎(v. ‎Sm. ‎Bibl. ‎Dict. ‎s. ‎v. ‎Nitre, ‎a. ‎Sm. ‎Ant. ‎s. ‎v. ‎Nitron). ‎Sabb. ‎IX, ‎5; ‎Nidd. ‎IX, ‎6. ‎Ib. ‎62a; ‎Sabb. ‎90a, ‎v. ‎אלכסנדרי ‎a. ‎אנטיפטרית; ‎a. ‎e. ‎-- ‎2)׳ ‎כלי ‎a ‎vessel ‎made ‎of ‎alum ‎crystals. ‎Kel. ‎II, ‎1. ‎Ab. ‎Zar. ‎33b ‎(expl. ‎וכ׳ ‎מחפורת ‎כלי, ‎v. ‎מהפורת); ‎a. ‎fr. ‎[v., ‎however, ‎Maim. ‎to ‎Kel. ‎l. ‎c.]

‎, ‎ ‎ch. ‎same. ‎Targ. ‎Jer. ‎II, ‎22. ‎Targ. ‎Prov. ‎XXV, ‎20 ‎(Ms. ‎יתרא ‎as ‎in ‎Pesh.).

‎, ‎ ‎ch. ‎=h. ‎שר ‎I, ‎drapping. ‎Targ. ‎O. ‎a. ‎Y. ‎I ‎Lev. ‎XIX, ‎10 ‎(h. ‎text ‎פרם).

‎ ‎(b. ‎h.; ‎cmp. ‎נתץ) ‎to ‎break ‎loose, ‎tear ‎off. ‎Nif. ‎ניתש, ‎ניתוש ‎to ‎be ‎torn ‎loose, ‎be ‎released. ‎Lev. ‎R. ‎s, ‎29; ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎56, ‎v. ‎נטש ‎II ‎a. ‎נתר ‎I. ‎Hif.התיש ‎to ‎uproot. ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎23, ‎beg..(play ‎on ‎מתושאל, ‎Gen. ‎IV, ‎18) ‎וכ׳ ‎אני ‎מתישן ‎I ‎shall ‎tear ‎them ‎out ‎of ‎this ‎world. ‎-- ‎[התיש ‎or ‎התיש ‎to ‎weaken, ‎v. ‎תשש.]

‎ ‎h. ‎same. ‎Targ. ‎Ps. ‎CXVIII, ‎10, ‎sq. ‎אתשינון ‎(ed. ‎Lag. ‎אתוששינון; ‎Regia ‎a. ‎Levita ‎אתוששי׳), ‎v. ‎תשש.