Page:A Dictionary of the Targumim, the Talmud Babli and Yerushalmi, and the Midrashic Literature, Volume 2 (1903).djvu/188

 ‎(citherp) ‎are ‎tthe ‎same, ‎with ‎the ‎only ‎diference ‎of ‎mmore ‎strings ‎(for ‎the ‎former). ‎Ib. ‎וכ׳ ‎מלבין ‎שהוא ‎נבל ‎נקרא ‎למה, ‎v. ‎לבן ‎II; ‎וכ׳ ‎עבוד ‎שאינו ‎עור ‎ע״י ‎on ‎account ‎of ‎the ‎un- ‎tanned ‎skin ‎and ‎the ‎arger ‎number ‎of ‎strings ‎it ‎shames ‎&c. ‎Arakh. ‎II, ‎6 ‎וכ׳ ‎בנ׳ ‎אומרים ‎היו ‎לא ‎they ‎(the ‎Levite ‎boys) ‎sang ‎without ‎accompaniment ‎of ‎nebel ‎or ‎kinnor; ‎ib. ‎13b ‎וכ׳ ‎לחוד ‎דנ׳ ‎למימרא ‎does ‎this ‎intimate ‎that ‎nebel ‎and ‎kinnor ‎are ‎not ‎the ‎same?; ‎a. ‎e. ‎-3) ‎a ‎leather ‎wind ‎-in- ‎strusment, ‎a ‎sort ‎of ‎bellows. ‎Ib. ‎(ref. ‎to ‎Ps. ‎XXXIII, ‎2 ‎sq.) ‎׳ ‎ליה ‎קרי ‎׳ ‎כי ‎קליה ‎נפיש ‎דידיה ‎נימין ‎דנפישי ‎איידי ‎לעוה״ב ‎because ‎the ‎kinnor ‎of ‎the ‎future ‎will ‎have ‎numerous ‎strings ‎(ten ‎strings), ‎and ‎its ‎sound ‎will ‎be ‎loud ‎like ‎that ‎of ‎the ‎nebel, ‎it ‎is ‎called ‎nebel. ‎-- ‎Pl. ‎נבלים. ‎Ib. ‎II, ‎3. ‎Kel. ‎XV, ‎6 ‎השרה ‎נבלי ‎the ‎instruments ‎for ‎secular ‎music; ‎נ׳ ‎לוי ‎בני ‎those ‎of ‎the ‎Levites ‎(in ‎the ‎Temple). ‎Ib. ‎XXIV, ‎14, ‎v. ‎ממטסחת.

‎, ‎, ‎ ‎ch. ‎same, ‎1) ‎lyre, ‎nebel. ‎Targ. ‎Is. ‎V, ‎12. ‎Targ. ‎O. ‎Gen. ‎IV, ‎21; ‎a. ‎e. ‎-- ‎Pl. ‎נבלין, ‎נבליא, ‎ני׳. ‎Targ. ‎ISam. ‎X, ‎5. ‎Targ. ‎Is. ‎XXII, ‎24; ‎a. ‎e. ‎- ‎2) ‎(from ‎its ‎shape, ‎cmp. ‎Sm. ‎Dict. ‎Ant. ‎s. ‎v. ‎Tela, ‎Amer. ‎ed. ‎I858, ‎p. ‎9b, ‎explaining ‎pecten ‎and ‎jugum) ‎the ‎upright ‎loom. ‎Y. ‎Kil. ‎IX, ‎32a ‎top ‎וכ׳ ‎דעמר ‎נ׳ ‎מוקמה ‎דלא ‎not ‎to ‎put ‎up ‎a ‎loom ‎for ‎wool ‎in ‎front ‎of ‎a ‎loom ‎for ‎linen, ‎on ‎account ‎of ‎the ‎fringes ‎(which ‎may ‎become ‎mixed).

‎, ‎ ‎m. ‎(נבל)=h. ‎גובלת, ‎an ‎inferior ‎variety ‎of ‎figs. ‎Targ. ‎Jer. ‎VIII, ‎13. ‎Targ. ‎Is. ‎XXXIV, ‎4. ‎- ‎Pl. ‎נבלי, ‎ני׳. ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎49 ‎נ׳ ‎צדיקים ‎אלא ‎אינם ‎דהא ‎צדיקים ‎הלואי ‎I ‎wwished, ‎they ‎were ‎righteous, ‎but ‎they ‎are ‎only ‎righteous ‎men ‎of ‎an ‎inferior ‎quality ‎(cmp. ‎פגח); ‎Yalk. ‎ib. ‎83 ‎(some ‎ed. ‎ניכלי).

‎, ‎v. ‎נבלתא.

‎, ‎ ‎f. ‎(b. ‎h.; ‎נבל) ‎carrion, ‎an ‎animal ‎that ‎has ‎died ‎a ‎natural ‎death. ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎81, ‎end ‎ה׳ ‎אחר ‎להוט ‎greedy ‎for ‎carrion. ‎Ckts. ‎III, ‎3 ‎טמאה ‎בהמה ‎נבלת ‎the ‎carcass ‎of ‎an ‎unclean ‎animal; ‎a. ‎fr. ‎- ‎Esp. ‎(ritual) ‎an ‎animal ‎not ‎slaughtered ‎according ‎to ‎the ‎ritual ‎rules ‎(v. ‎דרסה, ‎הגימה ‎&c.). ‎Hull. ‎II, ‎4 ‎׳ ‎בשחיטתה ‎שנפסלה ‎כל ‎whatever ‎has ‎be- ‎come ‎unfit ‎through ‎faulty ‎slaughtering, ‎is ‎called ‎n'belah, ‎contrad. ‎to ‎טרפה. ‎Ab. ‎Zar. ‎67bq. ‎וכ׳ ‎׳ ‎קרויה ‎לגר ‎הראויה ‎כל ‎that ‎which ‎is ‎fit ‎for ‎the ‎stranger ‎(Deut. ‎XIV, ‎21) ‎is ‎called ‎4'beloh ‎(the ‎eating ‎of ‎which ‎is ‎a ‎punishable ‎oftence), ‎wwhatever ‎is ‎unfit ‎for ‎the ‎stranger ‎(putrefied ‎&c.) ‎is ‎no ‎longer ‎called ‎n'belah. ‎Ker. ‎21a ‎מנלן ‎נבילתו ‎whence ‎do ‎we ‎derive ‎the ‎prohibition ‎to ‎eat ‎it ‎when ‎unlawfully ‎slaught- ‎ered ‎Y. ‎Shebi. ‎IV, ‎35a ‎bot. ‎(in ‎Chald. ‎dict.) ‎דנ׳ ‎בשר ‎for- ‎bidden ‎meat; ‎Hull. ‎95a ‎׳ ‎בשר, ‎opp. ‎שחוטה ‎בשר. ‎Ib. ‎מותרות ‎נ׳ ‎משום ‎they ‎are ‎permitted ‎as ‎far ‎as ‎n'belah ‎is ‎concerned, ‎i. ‎e. ‎they ‎do ‎not ‎make ‎unclean ‎(Lev. ‎XI, ‎39); ‎a. ‎v. ‎fr. ‎-- ‎Pl. ‎נבלות, ‎נבילות. ‎Ib.; ‎Shek. ‎VII, ‎3 ‎׳ ‎איברים ‎if ‎found ‎cut ‎in ‎limbs, ‎they ‎are ‎forbidden, ‎opp. ‎מותרות. ‎Eduy. ‎VIII, ‎1. ‎Ib. ‎V, ‎1; ‎a. ‎fr.

‎ ‎f. ‎(b. ‎h.; ‎נבל) ‎1) ‎meanness, ‎obscenity. ‎Treat. ‎lBer. ‎Er. ‎ch. ‎II ‎׳ ‎מדברי ‎those ‎talking ‎obscenely. ‎Ib. ‎הדר ‎אשתו ‎עם ‎ב7׳ ‎who ‎liveswith ‎his. ‎wwife ‎in ‎anmm ‎obscene ‎madfhneת; ‎a. ‎e. ‎-- ‎Pl ‎נבלות. ‎Ex. ‎R. ‎s. ‎24 ‎(ref. ‎to. ‎Deut. ‎XXXII, ‎6) ‎ועם ‎וכ׳ ‎׳ ‎שעשו ‎נבל ‎'a ‎disgraced ‎people', ‎for ‎they ‎didt ‎disgrace- ‎ful ‎things, ‎as ‎it ‎is ‎said ‎(Ps. ‎LXXIX, ‎2), ‎they ‎made ‎'the ‎disgraced' ‎of ‎thy ‎people ‎food ‎&c. ‎(taking ‎נבלת ‎as ‎if ‎from. ‎נבלה). ‎-- ‎2) ‎destruction. ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎38; ‎Yalk. ‎ib. ‎62 ‎(play ‎on ‎ונבלה, ‎Gen. ‎XI, ‎7) ‎נ׳ ‎(עמהם) ‎אעשה ‎משפתם ‎through ‎their ‎own ‎lips ‎I ‎shall ‎bring ‎destruction ‎upon ‎them.

‎ ‎f. ‎(b. ‎h.; ‎preced. ‎wds.) ‎obscenity, ‎levity. ‎Sabb. ‎33a ‎פה ‎׳ ‎obscene ‎talk, ‎v. ‎נבל ‎Pi. ‎-- ‎Lev. ‎R. ‎s. ‎5 ‎(play ‎on ‎הנבל, ‎Am. ‎VI, ‎5) ‎נ׳ ‎דברי ‎words ‎of ‎levity, ‎v. ‎נבל.

‎, ‎, ‎.=h. ‎בל. ‎Targ. ‎O. ‎Deut.XXI. ‎23 ‎נבילתיה ‎ed. ‎Berl. ‎(oth. ‎ed. ‎נבל׳; ‎Y. ‎גושמיה ‎נבלת) ‎his ‎corpse. ‎Targ. ‎Lev. ‎XXII, ‎8(some ‎ed. ‎נבילא); ‎a. ‎fr. ‎-- ‎B. ‎Bath. ‎110a; ‎Pes. ‎113a(prov.) ‎וכ׳ ‎בשוקא ‎׳ ‎נטוש)פשוט) ‎fay ‎a ‎carcass ‎in ‎the ‎street ‎and ‎earn ‎a ‎living, ‎and ‎say ‎not, ‎I ‎am ‎a ‎noble ‎priest.; ‎a. ‎fr. ‎-- ‎Pl. ‎נבילתא. ‎Ib. ‎בנ׳ ‎הפוך, ‎v. ‎הפך. ‎--[Targ. ‎Job ‎V, ‎16 ‎נבילתא ‎ed. ‎Lag., ‎Ms. ‎ניבלתא, ‎read ‎with ‎ed. ‎Wil. ‎נכלהא.]

‎ ‎(b. ‎h.; ‎cmp. ‎נבא ‎a. ‎בעבע) ‎1) ‎to ‎burst ‎forth; ‎to ‎flow, ‎gush. ‎Ned. ‎41b ‎הנובע ‎מעין, ‎a ‎bubbling ‎spring, ‎v. ‎בורים. ‎-- ‎2) ‎to ‎give ‎forth, ‎utter. ‎Midr. ‎Till. ‎to ‎Ps. ‎XVI ‎וכ׳ ‎נובעות ‎והיו ‎and ‎they ‎(the ‎kidneys) ‎poured ‎forth ‎wisdom ‎&c.; ‎ib. ‎to ‎Ps. ‎I; ‎Gen. ‎R. ‎s. ‎61, ‎beg.; ‎Tanh. ‎Vayigg. ‎11 ‎נובעין ‎והייו ‎וכ׳; ‎a. ‎e. ‎Hif. ‎הביע ‎1)to ‎cause ‎bubbling, ‎fermenting(of ‎ointment). ‎Koh. ‎R. ‎to ‎X, ‎1 ‎וכ׳ ‎ומביע ‎מבאיש ‎איננו ‎. ‎. ‎. ‎זבוב ‎one ‎dead ‎fly ‎does ‎not ‎spoil ‎and ‎cause ‎to ‎ferment ‎the ‎ointment ‎of ‎the ‎apothecary, ‎but ‎by ‎a ‎single ‎sin ‎which ‎one ‎commits ‎&c. ‎(ib. ‎IX, ‎18). ‎- ‎2) ‎to ‎utter ‎(speech). ‎Ib. ‎דברים ‎מביעים ‎they ‎utter ‎words ‎(of ‎praise).

‎ ‎ch. ‎same. ‎Targ. ‎Y. ‎Gen. ‎XXVI, ‎21; ‎a. ‎e. ‎- ‎Part. ‎נביע. ‎Targ. ‎Prov. ‎XVIII, ‎4. ‎-- ‎[Targ. ‎Job ‎VI, ‎10 ‎ואבו ‎some ‎ed., ‎read; ‎ואבוע, ‎v. ‎בוע ‎a. ‎בעע.] ‎Af. ‎אבע ‎as ‎preced. ‎Hif. ‎Targ. ‎Prov. ‎I, ‎23. ‎Ib. ‎XV, ‎28; ‎a. ‎fr. ‎--Taan. ‎25b ‎(first ‎time ‎in ‎Hebr. ‎Dict.) ‎מימיך ‎אבע ‎(Ms. ‎M. ‎frst ‎time ‎אי) ‎let ‎thy ‎waters ‎spring ‎forth. ‎B. ‎Bath, ‎151b; ‎Keth. ‎91a ‎דמא ‎מבע ‎דלא ‎בסילוא ‎לכו ‎מחינא ‎we ‎shall ‎strike ‎you ‎with ‎the ‎thorn ‎which ‎makes ‎no ‎blood ‎fiow ‎(i. ‎e. ‎ex- ‎communication). ‎Sabb. ‎88a ‎דמא ‎אצבעתיה ‎מבען ‎וקא ‎blood ‎burst ‎forth ‎from ‎his ‎fingers.

‎, ‎name ‎of ‎a ‎plant ‎(~tus). ‎Y. ‎Ned. ‎VII, ‎beg. ‎40b, ‎[prob. ‎to ‎be ‎read; ‎ננעה].

‎ ‎(cmp. ‎ברה) ‎to ‎dig; ‎(of ‎the ‎swine) ‎to ‎turn ‎the ‎ground ‎up ‎with ‎the ‎snout. ‎Tosef. ‎B. ‎Kam. ‎I, ‎8 ‎נוביר; ‎B. ‎Kam. ‎17b ‎נובר.

‎ ‎ch., ‎impf, ‎ינובר ‎or ‎ינובר ‎(denom. ‎of ‎נוברא, ‎Syr. ‎נבורא ‎P. ‎Sm. ‎2273) ‎same. ‎Targ. ‎Ps. ‎LXXX, ‎14 ‎ינוברינה ‎(ed. ‎Vii. ‎ינוברנה).

‎, ‎ ‎m. ‎(cmp. ‎בר ‎I; ‎corresp. ‎to ‎h. ‎סיב) ‎covering, ‎bast, ‎bark ‎(Syr. ‎נברא ‎fibrae ‎palmarum, ‎P. ‎Sm. ‎2273). ‎Sabb. ‎30b ‎קוראא ‎בר ‎׳ ‎מילת ‎ואכלי ‎and ‎as ‎to ‎(something ‎corresponding ‎to) ‎fine ‎woolen ‎garments, ‎he ‎showed ‎him ‎the ‎bark ‎of ‎a ‎young ‎palm-shoot. ‎Ib. ‎90b ‎׳ ‎דחד ‎דיקלא ‎(ed. ‎נבארא) ‎a ‎palm ‎which ‎has ‎only ‎one ‎covering; ‎Erub. ‎58a ‎(expl. ‎נרגילא) ‎׳ ‎דחד ‎דיקלא ‎(a ‎rope ‎mars ‎of ‎fibrsa ‎of) ‎a.