Page:A Book of Czech Verse.pdf/78

 Noc tiše zpívala, šum prvních zelení a jarních vod byl její melancholické písně doprovod; ve výši hvězdy, světelné kalichy nesmírné, dýchaly těžkou vůni nadzemských vegetaci; a ruce bratří mých, jak při smrti na prsou zkřížené, ležely tiché a zklamané a jako kámen ztížené zlomeny prací.

Však jejich ruce duchové k hvězdám se rozepjaly, miliony duší na zemi a ve všech světech objaly a dlouhý oddech radostných procitnutí, sváteční vření věčného města, duchových křídel šumění, hra větrů v mystickém osení, orchestrů neviditelných zapění, zdvihlo se v taktu jejich tajuplného gesta.