Page:A Book of Czech Verse.pdf/64

 Odtud blesklo cosi— zasvitly tam kosy v jitřním pablesku, s nimi na rameně muži odměřeně vyšli na stezku.

Postavy to silné; ruce tvrdé, žilné; osmahlá je pleť; i hruď, zpráhlá žárem, režných košil spárem svítí jako měď.

Sbor ten, s krbci v pasu, došel k moři klasů, kosy sklonil v zem, nahoře pak na ně složil drsné dlaně, chvíli postál něm.

Ještě v zadumání rozhlíží se plání přes ten zlatý les, pnoucí se tu v pýše po široké líše naposledy dnes.