Page:A Book of Czech Verse.pdf/56

 Pij, Bušku—již se nezarmuť— a poslyš, co Ti král Tvůj moudrý praví: můj jazyk je jak známo vybíravý— a našel již v tom víně chuť. Víš—zkoumat třeba, Bušku milý! to víno má svůj zvláštní ráz, zprv trpké, ale milé zas— my, myslím, se už vpili.”

Nu vidíš, králi: tak náš lid! Má duši zvláštní—trochu drsná zdá se— však květe po svém, v osobité kráse—” teď přerušil svůj náhle klid hned rozveselen Vilhartice— ach přibliž k tomu lidu hled a přitiskneš svůj k němu ret a neodtrhneš více.”