Page:A Book of Czech Verse.pdf/52

 Král Karel s Buškem z Vilhartic teď zasedli si k dubovému stolu— ti dva už pili mnohou číši spolu a zapěli si z plných plic. Nuž dej sem zlaté číše, páže, a nalej vína—dolej výš— dnes, pane Bušku, čehos zvíš.” král Karel vesel káže.

Zde po tom víně, Bušku, slyš, domácí slunce naše vloni hrálo— toť první víno, které v Čechách zrálo— aj tedy vzhůru, pijme již!” A pili—král však náhle prsknul— To že je víno? tenhle kvas? vždyť křiví ústa, láme vaz.” a zlostně rukou mrsknul.

Eh-vezu révu z Burgund sem,” král dál a dál si v zlosti svojí vede, a takovouhle peluň mně z ní svede ta velebená česká zem. Jsem přesvědčen, když broskve vsadím, že sčesám trpké trnky s nich, a chceš-li klidit pustý smích, zde růže sázet radím!”