Page:A Book of Czech Verse.pdf/102

 Vysmát se stínu když za zády se krčí strachy bez sebe smrt rychle zhasí tvář a novou hvězdu rozžehne

Naslouchejte něžnému praskotu jejích čistých kroků ten praskot slýchávali jsme při česání dlouhých vlasů žen za umírání lásek

V kamení hlíně zasuto je žití naše pro ztrátu hadí koruny své hlavy neplačte ta země nás už necítí

Tisíckrát polykajíce štěstí polkli jsme jen smrt nápadníci hrobů hlas volá přes bdělost kohoutů za kuropění

V dutině noci nepovšimnut leží roh hojnosti smrt jej vysypává a umrlec v ústech hvězdu milosti spánku se dovolává

Hřbitov je nassát jedy nebesa nikdy je nepřijmou Kristus rozežraný měděnkou dotrpěl přízraky shrbených stínů znovu prodávají jej